Меморіальне законодавство РФ як засіб окупаційної політики: історико-правовий аналіз. Частина І. Теорія та практика кремлівської історичної політики - Івангородський, K. (Вісник Черкаського університету. Серія: Історичні науки, 2023)
Анотація. Мета – аналіз меморіального законодавства РФ як одного з інструментів її окупаційної політики на українських землях. Новизна проблеми зумовлює також необхідність дослідити дотичні сегменти теми – теоретична еволюція поняття «меморіальне законодавство», його правова сутність, типологія, конфліктогенність, зумовленість кремлівською історичною політикою. Наукова новизна. Поняття «меморіальні закони» з’явилося у Франції другої половини ХХ ст. і фактично означає закони для проголошення та закріплення офіційної версії історії. Це закони, які криміналізують певні твердження про минуле та містять правові норми щодо історичної пам’яті та меморіальних практик. Розвиток меморіального законодавства вимагає класифікації відповідних актів. Феномен законів пам’яті є одним із найбільш суперечливих питань у складних дискусіях про взаємозв’язок історії, пам’яті та права. Фактично меморіальні закони встановлюють норми та правила репрезентації минулого в інтересах теперішнього. На так званому «постсовєтському» просторі меморіальне законодавство закріплює певні інтерпретації минулих подій, спрямовується переважно на отримання політичного результату і як інструмент легітимації влади. Такий процес особливо помітний у путінській Росії. За останнє десятиліття РФ прийнята найбільшу кількість законів та законопроєктів про пам’ять. Усі ці нормативно-правові акти встановлюють відповідальність винятково щодо подій Другої світової війни. Найбільш відомим з них є закон 2014 р. (стаття 354.1 Кримінального кодексу РФ), що передбачає кримінальну відповідальність за «реабілітацію нацизму». Саме цей націонал-популістський закон спричинив «війни пам’яті» між РФ, Україною та Польщею й остаточно сформував теперішню історичну політику Кремля. Висновки. Одним із важливих інструментів окупаційної політики РФ на українських землях є меморіальне законодавство. Зростання кількості авторитарних режимів у Центральній та Східній Європі (Росія, Угорщина, Туреччина) зробили меморіальне законодавство елементом політики націонал-популізму. Складність аналізу законів про пам’ять у РФ зумовлена також тим, що її політичний режим не має навіть мінімального рівня демократії. Тому в цій країні-агресорі меморіальне законодавство слугує винятково завданню легітимації авторитарного режиму та його стабілізації. Водночас закони про пам’ять в РФ спрямовані не на захист історичної пам’яті, а на демонстрацію «значущості» Росії, з метою розширення її впливу на міжнародній арені. Загалом, кремлівське меморіальне законодавство лише імітує європейські зразки, спрямовані на заборону заперечення злочинів нацизму. Натомість його дійсна сутність – захищати не пам’ять жертв совєтського режиму, а сам цей режим, заперечуючи його злочини. У такий спосіб путінський режим намагається заперечувати уже власні злочини, зокрема й теперішній геноцид українців.