Аграрна історія України: цивілізаційний підхід - Корновенко, C.; Морозов, A. (Вісник Черкаського університету. Серія: Історичні науки, 2023)
Анотація. Мета – отримати знання щодо новітньої методології історико-аграрних досліджень в Україні, зокрема щодо цивілізаційного підходу, його застосування на практиці в окремих історико-аграрних дослідженнях. Наукова новизна публікації полягає у тому, що авторами проаналізовано застосування цивілізаційного підходу в сучасних дослідженнях із аграрної історії. Зокрема, встановлено, що цивілізаційний підхід – один із сучасних методологічних підходів у набутті знань про селянство. Отримані на його підставі знання дають достатньо повне і обґрунтоване розуміння цивілізаційної сутності селянства, його значущості у глобальній історії людства, в етносоціальних процесах, зокрема в етно- та націогенезі. Розкрито, що відповідно до цивілізаційного підходу, по-перше, характерною ознакою селянства є етносоціальна стабільність; по-друге, аграрний (селянський тип) виробництва у загальноісторичному цивілізаційному розвитку людства присутній повсякчас чи то як домінанта, чи як недомінанта. У такий спосіб аграрна (селянська цивілізація) – невід’ємний компонент загальнолюдської цивілізації або локальних культурно-історичних типів; по-третє, для цивілізаційного розвитку людства поява землеробства, селянства мала колосальне значення, спричинивши тектонічний зсув у тогочасній людській цивілізації, зумовивши її прогрес; по-четверте, підтвердженням цивілізаційної феноменальності селянства є яскраво виражена в ньому дихотомія взаємозалежності людини і природи; по-п’яте, селянство, його життя відігравало роль головного регулятора соціального ритму суспільства; по-шосте, селянин – раціональний суб’єкт, наділений практичним розумом, що критично ставиться до зовнішнього, нового, не поспішаючи відмовлятися від традицій – знань, що забезпечують його життєдіяльність, перевірених не одним поколінням предків; по-сьоме, селянське життя – життя логічно взяте у максимальній чистоті, очищене від усього йому позапритаманного: по-восьме, в етносоціогенезі окремих спільнот, зокрема української, селянство зберігає традиційну культуру в широкому смислі, воно становить тло будь-якої культури, хоча весь час залишається непомітним, є основою формування націй загалом і української зокрема; по-дев’яте, культура для селянина – інструмент, покликаний забезпечити його існування. Водночас узагальнення, що пропонуються на основі цивілізаційного підходу, не завжди враховують регіональні специфіку та особливості культурно-історичних, локальних цивілізаційних варіантів. Зважаючи на це, достатньо підстав обгрунтовано стверджувати, що цивілізаційний підхід представляє евристичну цінність у розумінні селянства як цивілізаційного явища і є малопродуктивним у дослідженні конкретних аграрних спільнот на певному хронологічному етапі.