Михайло Грушевський про освіту і науку як чинники післявоєнної відбудови - Тельвак, В.; Гончар, О.; Владига, О. (Вісник Черкаського університету. Серія: Історичні науки, 2024)
Анотація. Мета дослідження полягає у відтворенні особливостей бачення М. Грушевським важливості чинників освіти і науки для післявоєнної відбудови українських земель. Методологічне підґрунтя роботи становить міждисциплінарний підхід. Особливий акцент зроблено на структурно-функціональному системному аналізі історіографічних фактів і порівняльно-історичному методі, виходячи з принципів об’єктивності та історизму. Наукова новизна статті полягає у дослідженні малознаної проблеми розуміння М. Грушевським освіти та науки як чинників післявоєнної відбудови. Висновки. У підсумку відзначено, що М. Грушевський надавав першочергової ваги чинникам освіти та науки для відбудови українських земель після завершення Першої світової війни. На його аргументоване переконання, держава повинна особливо інтенсивно інвестувати в розбудову всіх щаблів україномовної освіти – від початкового до університетського рівнів. При цьому нова освітня програма, вказує історик, має набути максимальної інтернаціоналізації для оперативного засвоєння культурних здобутків західних партнерів. Це має стати запорукою виховання свідомого й освіченого покоління українських громадян, підготовлених для докорінної модернізації всіх сторін життя країни. Перебудова освітніх процесів, переконаний М. Грушевський, має супроводжуватися змінами науково-організаційного плану. Зусилля вченого в цьому напрямку були сфокусовані на створення широкої мережі українських наукових інституцій, модератором діяльності яких повинна була стати національна Академія наук. Саме такий симбіоз освітніх і наукових чинників, аргументував визначний історик, здатний забезпечити швидке та якісне відновлення зруйнованих війною українських земель. Відзначимо, що за всієї умовності історичних паралелей, запропонований М. Грушевським рецепт національного одужання за незначних коректив вповні придатний для сьогоденної ситуації подолання наслідків російської агресії. Адже путінська реінкарнація рашизму першочергово атакує саме українську культуру, намагаючись вразити основи національної ідентичності й тим самим здолати нашу опірність. Тож власне до питань освіти і науки сьогодні, як і понад століття тому, повинна бути прикута першочергова увага української держави.